Рейтинг: ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiLzQOwmTRyWuajytvssXsA9q2qz7QsuTnt89I1izHSSNIIXWYhqcxnstBxk0Q6-cb3OttgV0wT5zCsW9ZG9aItGZfeovtDP8QBvxFcruhb45Tezkq1YbfVEe9FKP731NBLxOd1uGN7kNw/s1600/4star.png)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiLzQOwmTRyWuajytvssXsA9q2qz7QsuTnt89I1izHSSNIIXWYhqcxnstBxk0Q6-cb3OttgV0wT5zCsW9ZG9aItGZfeovtDP8QBvxFcruhb45Tezkq1YbfVEe9FKP731NBLxOd1uGN7kNw/s1600/4star.png)
Наистина тези братя дьо Грас могат да ти влязат под кожата. Без съмнение всички до един са привлекателни, красиви и са като магнит за опасности. Определено не е трудно да се привържеш към тях, но е много по-трудно да кажеш кой от тях ти харесва най-много. Те са толкова харизматични, че надали има някой, който да не го спечелят веднага.
Корицата е... magnifique! Избрали са много подходящи хора, които да отговарят на образите на момчетата. Едновременно си приличат, но и си личи, че са различни. Немските корици също са хубави, но тези на издателство Егмонт ме карат да искам да си прегърна книгите.
Джей е точно този немирен малък брат, който влудява по-големите си братя. Е, той разполага с четирима такива. Интересно е как всички са си избрали опасни професии, дори Джей, най-малкия от петимата е агент на ФБР. Но независимо от този факт, той е отдаден на работата си и се справя чудесно. Колегите му го уважават и е провеждал не една успешна акция. Признавам си, че това с ФБР ми допада, защото аз си падам точно по такива криминалета. Направо ми е трудно да повярвам, че и петимата си приличат толкова много - еднакви тъмни коси и сини очи. Тази комбинация направо... убийствена.
Много са забавни отношенията на Джей с новата им шефка, която е вечно намръщена и страни от тях. Двамата са като куче и котка, карат се постоянно и то за най-малкото. Забавно е как в самото начало Джей се оплакваше на брат си, Люк, от нея, а в края беше тъкмо обратното. Разликата е очевидна.
Елизабет е от типа жени „ледена кралица“. Въпреки че леда е последното нещо, с което може да се свърже червената ѝ коса. Една интелектуалка, която не си позволява никакво разпускане и емоции, но много често така се случва с надарените деца - те отрастват самотно и изолирано от останалите. Заради умствените си заложби те правят съвсем различни неща от връстниците си. Бет прави впечатлението на сурова личност в началото, защото тя самата си е изградила тази защита около себе си. Но освен умна е и много избухлива. Професията ѝ направо си е на мястото така, че изобщо не може да се опасява, че може да е беззащитна, защото жена с пистолет владееща ръкопашен бой е всичко друго, но не и беззащитна.
Трудно е да отгатнеш в един трилър кой е престъпникът, защото обикновено е този, когото най-малко очакваш, а и е много добре прикрит. Автора никога не набляга на него и му създава алиби, правейки го напълно невидим на пръв поглед. Да речем, че просто направих предположение и в този случай то се оказа вярно.
През цялото време всичко беше доста неясно, особено с предателя в отдела... Все едно историята на Люк се повтори само, че в по-модерен вариант. За няколко дни преживяха толкова много все едно бяха на война - бомби, мини... Но освен с напрегнати ситуации, авторката разнообразява и с комични моменти, които разведряват обстановката. Също и ми хареса участието отново на братята Казим и в края когато Елизабет видя Хамид за първи път беше описан толкова добре, че започнах и него още повече да го харесвам.
Обичам книгите с ФБР, защото те ми създават по-ясна представа за действителността, защото моето въображение ми показва едно, а то всъщност може да е съвсем друго. Харесва ми как един след друг откриват любовта, което много ми напомня за Браството на черния кинжал, където същото се случва и с братята. Те един по един се влюбват и си има за всекиго поотделно. Нямам търпение да прочета и следващата излязла книга, която е за Роб. Също е интересно и как всички предпочитат съкратените си имена, които до едно са едносрични, но пък те ми се струват по-хубави от целите.
Благодаря на издателство Егмонт за предоставената възможност.
Няма коментари:
Публикуване на коментар